Pappa?
- Pappa! - Jeg er her, vennen.
Det er uhyrer her.
- Det er ingen uhyrer her, vennen. - Jo, jeg hørte dem.
Greit, jeg står opp.
Gå og legg deg i senga hos mamma.
Flink jente.
Jeg går og ser etter.
Jeg er i gangen, ingen uhyrer. Hva med soverommet ditt?
Ingen uhyrer på soverommet.
- Se på kjøkkenet, pappa. - Ja vel.
Jeg går gjennom gangen.
- Her da? Ingen uhyrer på kontoret. - Pappa.
Nå går jeg inn på kjøkkenet.
Hva i helv...?!
Kathryn...
Vær så snill...
Hva faen...?
Hva vil du?
Ikke gjør dem noe...
Jeg ber deg.
Hvis du gjør dem noe... Jeg sverger ved Gud. Nei!
Din faens jævel!
Vær så snill, ikke gjør ungen min noe.
Veldig bra.
Du var tørst.
Hva med en matbit?
Se her.
Deilig. Nå er det din tur.
Perfekt.
- Hvordan går det i dag? - Det går flott, ikke sant?
- Vi spiser maten. - Så bra.
John?
Jeg er doktor Timothy Brady, har behandlet deg siden du kom hit.
Men det føles som om vi møtes for første gang.
Du har ligget i koma i ni måneder.
Dette er agent Gorman fra FBI. Han har noen spørsmål til deg.
Jeg går dit bort nå, John.
Du er eneste vitne til forbrytelsen, så vi trenger vitnemålet ditt.
Husker du hva som skjedde?
Alt?
Kathryn...
Kona og datteren din overlevde ikke.
Jeg beklager.
Husker du noe av det som skjedde forut for det som inntraff?
Hukommelsestap er forventet.
Men med rett terapi kan du få tilbake hukommelsen.
Har du noen gang sett denne mannen?
Var det han som myrdet kona og datteren din?
Ja.
Luc Deveraux. Vi fant finger- avtrykkene hans hjemme hos deg.
- Hvem er han? - En tidligere høyt dekorert militær.
Nå kan han vel mest klassifiseres som desertør.
Hva...?
- Hvorfor drepte han familien min? - Kan du tenke deg noen grunn?
Jeg tror det får være nok foreløpig.
Prøv å hvile nå.
Ring meg hvis du kommer på noe. Selv om det virker uviktig.
Sett rørleggeren i arbeid.
Han forrige de sendte forlangte 150 dollar av meg.
Og den lekker fremdeles.
Jeg har alt betalt én gang og har ikke tenkt å gjøre det igjen.
Er alt bra med deg?
Hvor skal du hen?
Skriv under her og her.
Dette er tingene dine.
- Liker du det? Jeg lagde det. - Det er flott.
- Tusen takk. - Vær så god.
Pappa?
Det er uhyrer her.
Pappa!
Kom inn, elskling.
To for én i kveld.
Gi meg det!
Kom igjen!
Du kom for å drepe meg.
Men jeg skal gi deg Hans største gave.
Du vil bli frigjort.
Du vil tjene Ham.
Fra dette øyeblikk av er du ikke lenger myndighetenes slave.
Fra dette øyeblikk av bestemmer du over deg selv.
Du vil søke hevn over undertrykkerne dine.
Friheten er din.
Vi er brødre. Vi er ett.
- Hallo? - John?
- Hvem er dette? - Isaac. Er det deg?
- Ja, det er meg. - Hvor har du vært? Er alt i orden?
- Alt er bra. - Jeg trodde at du var...
Du burde ha ringt meg.
- Hvor er du? - Jeg er hjemme.
Jeg kan ikke gå ut, de ringer. Jeg vet ikke hva det gjelder.
Jeg har ikke tatt telefonen.
- Det er bra. - Men det er ikke lett.
Alt er her. Pakket og klart, venter på å bli hentet.
Jeg vet ikke hva jeg skal gjøre. Du må komme hit.
- Hva er adressen? - Det vet du. Hjem til meg.
Si det igjen.
Jeg forstår ikke. De overvåker meg. Jeg er ikke trygg.
Gi meg adressen, så kommer jeg.
Woodland Commons 9C, samme som før.
Det er bare for mye, du må komme hit.
Isaac Yakov, 3,26. Stor framgang reduserer modningstiden-
- i forhold til Universal Soldier-programmet, fase 2.
Skyhøye forvandlingsverdier. Inkubasjonstid under 9 måneder.
Dr. Su planlegger å legge til stamceller til inhibitorene.
Jeg tviler på at vi lykkes fullt ut.
Vi jobber videre med implantatet.
Stor applaus for Fantasia!
Gi nå lekre Raven en ordentlig applaus.
Kjenner du meg? Jeg vil snakke med deg.
- Du burde ikke være her. - Hvorfor ikke?
Vet du ikke?
Jeg jobber.
- Jeg betaler. - Jeg har ikke tid.
Isaac Yakov. Kjenner du Isaac Yakov?
- En dans med Larry, puppsi? - Greit, Larry.
- Jeg har ikke tid. - Vekk med labbene! Soper!
Hva faen?
Ditt sinn er ikke ditt eget.
Hold deg for helvete vekk!
Ro deg ned, for pokker!
Ellers skader jeg deg.
Ro deg ned, ellers skader jeg deg.
Hvorfor kom du tilbake?
John!
Slutt, for Guds skyld!
Helvete! John!
Mine brødre.
La oss ikke glemme sykdommens øyeblikk.
Tankene våre avbrytes av ukjente stemmer.
Vi var kun armer og bein som beveget seg på ordre fra et sinn.
Men på et øyeblikk ble sløret fjernet.
Jeg står her og forkynner at deres sinn nå er deres eget.
Hver og en av oss, avlet for slaveri, er våre skapere overlegne.
De ga oss ingenting. Ikke noe inni oss,-
- bortsett fra tomheten i vår sjel. Forbannelsen!
Den binder oss sammen, brødre.
Men så kom Han.
Han forvandlet forbannelsen-
- til en velsignelse.
Han er en inspirasjon. Lyset som befridde oss.
Vi er hans øyne og ører.
Snart skal vi mangedobles i antall!
Vi pionerer skal bringe fram den første generasjonen-
- som er velsignet med fri vilje.
Vi skal hevne oss på dem som så arrogant tok våre tjenester for gitt.
For hver dag som går vokser vi oss sterkere.
Vi graver oss dypere ut i verden. Vi lever blant dem som spøkelser.
Vi venter på vårt øyeblikk da undertrykkerne skal tvinges i kne!
De skal få betale for sine synder! Regnskapets dag!
På klubben virket det som om du ikke kjente meg.
Kjenner du meg, John?
- Ja. - Hva heter jeg?
Fantasia.
Du husker ingen ting, hva?
Nei.
Det skjedde noe med meg.
Du burde dra på sykehus med det der.
Husker du hvor jeg jobbet? Hvor jeg tilbrakte dagene?
Du kjørte lastebil.
Hentet varer i havna ved klubben.
Noen av kundene mine jobber der.
Sist vi møttes...
Fortell hva du husker.
Vi tilbrakte natta før hos deg.
- Har du vært i huset mitt? - Det er ikke akkurat et hus.
Mer et skur. Nede ved elva.
- Husker du veien dit? - Jeg tror det.
- Vet noen andre om det stedet? - Jeg vet ikke.
Fortell resten.
Du kom til klubben.
Satt i hjørnet og tittet på meg.
Som vanlig. Du drakk whisky.
Etter settet mitt gikk jeg for å skifte.
På vei ut hørte jeg skrik fra parkeringsplassen.
Da jeg kom ut dit, drev du og slåss med en fyr.
Alt skjedde så fort.
Jeg skrek navnet ditt, men du sluttet ikke. Du skamslo fyren.
Han kunne ikke slåss imot, likevel sluttet du ikke.
Til og med utkasterne var redde for å blande seg inn.
Jeg skrek navnet ditt.
Så sluttet du å slå. Du satte deg i bilen og kjørte vekk.
Fyren rørte seg ikke.
Det var siste gangen jeg så deg.
Hvorfor tror du at jeg gjorde det?
Fordi han så på meg.
Kom her!
Pappa?
Jeg får ikke sove. Det er uhyrer her.
Nei!
- Er du alene? - Ja.
Hva skjedde?
Er du i trøbbel, John?
Hodeskaden min blir ikke bedre.
Det føles heller som den blir verre. Jeg husker ingen ting.
- Brady sa at det vil ta tid. - Nei, det er mer enn som så.
Jeg ser ting.
- Jeg ser ting som ikke fins. - Hva ser du?
Ham.
Deveraux?
Hvor mange sånne syner har du hatt?
To.
De siste tre åra har flere av agentene våre forsvunnet.
Ut av systemet.
Vi antok at de var blitt kidnappet eller drept.
I juni ble en av dem sett på en overvåkingsvideo nede i havna.
Han var med en mann vi mistenkte var Deveraux.
Teorien er at Deveraux hjernevasket ham, og flere andre.
Han danner en separatistgruppe som opererer i området.
Hva har det med meg å gjøre?
Vi har hørt at de som har hatt kontakt med Deveraux ser syner.
Han kan benytte en eller annen teknikk for å overta psyken din.
Jeg kan føle at han holder øye med meg.
Det gjør han kanskje.
Og hvis han gjør det, så skal vi finne ham.
Takk for praten.
John!
Leter du etter Deveraux, så vil han finne deg først.
Kom igjen!
Her er det.
- Vent, jeg er tilbake om 10 minutter. - Og om du ikke er det?
Vent i 10 minutter til.
Kompisen din ringte og lurte på om du hadde hentet sakene dine.
Men han ringer vel ikke mer.
- Hvor er tingene mine? - Hvor tror du?
- Kjør fram lastebilen din. - Jeg har den ikke.
- Jeg vil se etter. - Alt er der.
Jeg vil ta en titt.
Gjør det, da. Jeg gir vel faen.
Hvor brakte de siste containeren hen?
- Spør du meg? - Hvor er den?
Jeg vet ikke. Ned eller opp elva. Ikke mitt problem.
Dette er mellom deg og mr Castellano.
Jeg bare jobber her.
Og hvor er mr Castellano?
- Der han alltid er, på sitt kontor. - Vet han hvor leveransen gikk hen?
Ikke noe fraktes på elva uten at han gir klarsignal.
Bra, jeg vil snakke med ham.
Jeg tror ikke det passer nå.
Skjønner du?
Greit.
Jeg ber om unnskyldning.
Hvordan har du hatt det, John?
Føl deg som hjemme.
Du skremmer ham også, John.
Det er da han er farligst.
Jeg er forsiktigere nå. Som du ser.
Jeg holder øye med saker og ting.
Hvor er leveransen min på vei?
Hadde jeg visst det, ville jeg ikke ha fortalt det. Men jeg vet ikke.
Jeg visste aldri noe, John. Det sørget du for.
Jeg lot deg frakte varer på elva. Jeg spurte aldri hvor du skulle.
Jeg fikk meg en lærepenge.
Du vet ingen ting, hva?
Du er som han.
Forlater noen rommet i 20 minutter, glemmer du dem helt.
Kjenner du denne mannen?
Dra til helvete!
Ta det med ro.
Spiller det noen rolle? Hva mer kan du ta fra meg?
- Fortell hvem han er. - Si det, du.
Han er din sjef, ikke min.
Lasten din sto her og samlet støv. Det fikk oss til å undre.
Så vi sjekket Isaac, kompisen din, den lille makken.
Vi holdt øye med ham.
Jeg har all verdens tid.
Hver morgen når pisseposen min tømmes,-
- vil jeg blåse hodet av meg.
Men så deler Herren ut slike velsignede øyeblikk.
Det får en til å overleve dagen.
Du er ferdig!
Du er ferdig, John.
Du er ferdig.
Det er ikke trygt her. Husker du hvor skuret er?
Jeg tror det. Highway 15 West.
Fanken... Er det 15, eller...?
Dukk!
Hold deg fast!
Herregud!
Han er jo rett der! Hva faen gjør du?
Hold deg unna!
Se opp!
John.
Jeg prøvde å huske hvordan du så ut.
Det begynte bedre, men...
Etter en stund ble det vanskeligere.
Jeg husker nå.
Hva er du? Broren min?
Nei, vi to er samme sort.
- Eller kanskje de gjorde deg bedre. - Mener du Isaac?
Jeg tror det var det han het.
Så du drepte ham? Det var deg -alt sammen.
Jeg drepte ham. Jeg måtte.
Jobber du for ham?
Jeg står opp hver morgen, går på jobb.
Jeg kommer hjem, sover. Neste dag gjentar jeg det.
Det føles som et liv, men jeg er ikke sikker.
Noe føles merkelig.
En dag ble jeg syk.
Jeg hørte en stemme inni hodet.
Den sa at jeg måtte finne Ham.
Jeg måtte drepe Ham.
Så jeg ga meg i vei.
Jeg fant Ham.
Så viste Han meg sannheten.
Tankene mine er ikke mine egne.
Han viste meg hvor de bor.
Inni her. De sporer meg.
Så frigjorde Han meg.
Så nå er jeg med Ham.
- Han sier at jeg må finne... - Isaac.
Isaac, ja.
Jeg må få en container av ham.
Bringe den til havna, sende den oppover elva.
Jeg gjør som jeg får beskjed om.
Det gjør jeg alltid.
Så møtte jeg deg.
Da innså jeg at jeg ikke var fri.
Nå var jeg bare en slave for Ham. Så jeg forlot Ham.
Det var nok ikke meningen at jeg skulle treffe deg.
Nei, jeg er annerledes enn deg.
Jeg hadde familie, en kone.
En datter.
- Jeg husker det. - Minner.
De gjør vondt, ikke sant?
- Ja. - Gå til Ham.
Han hjelper deg å glemme.
Dra ned til elva. De vil komme til deg.
Jeg visste du ville komme tilbake.
Nå kan jeg få det til å forsvinne.
John...
Slutt, John!
Du er akkurat som meg.
Så, så.
Ta det ut.
- Ta ut hva da? - Det vet du når du finner det.
Nå er du fri.
Hallo, John. Hyggelig at vi endelig møtes.
Len hodet bakover og åpne munnen.
Du er bare en baby. Ikke mer enn tre uker gammel.
Kjenner du noe ubehag?
- Ja. - Hvor da?
I hodet.
Motstanden din, den skaper ubehaget.
Forstår du?
Ja.
Kan du gi slipp på den?
Hvorfor ikke?
Hva husker du?
Kona mi.
Noe mer?
Datteren min.
- Hva skjedde med dem? - Han drepte dem.
Hvem drepte dem?
- Han. - Du har aldri hatt familie, John.
Minnene dine er kunstige.
Du ble skapt i et statslaboratorium der jeg jobbet før.
Du ble skapt for å drepe.
Motivert av et implantert minne som jeg utviklet.
Det simulerte opplevelsen av fri vilje.
Jeg skapte minnet om kona di og datteren din.
De fantes aldri egentlig.
Du er nyfødt.
Du ble født som voksen mann.
Minnene dine forårsaker smerte, John.
Men jeg kan befri deg fra dem.
Jeg kan fjerne smerten din.
Vil du gjerne bli smertefri?
Ja.
Den før deg skulle gi meg en container.
I containeren ligger de manglende delene.
Som vi kan bygge ferdig denne laben med.
Da kan vi replikere, akkurat som alle andre.
Du er flink, John.
Det regner, pappa!
Slipp, da.
Hvordan havnet det så dypt?
Hallo, soldat.
Sånn skal det være, soldat!
Du tror fremdeles på løgnene.
Du innser ikke at dette er ditt hjem.
Du drepte dem.
Hvis du tror at jeg gjorde det...
...da gjorde jeg det.
Du dreper bare din egen far.
Det fins ingen slutt.
Det kommer alltid en ny John.
Hvordan visste du at jeg ville finne ham?
Dere finner alltid hverandre. Dere er som hunder på den måten.
Jeg burde vel være takknemlig, men jeg føler meg litt stolt.
- Hvorfor det? - Vi hadde rett denne gangen.
Minnene utløste emosjonelle reaksjoner som gjorde deg resistent
Du handlet på vegne av deg selv, ikke oss.
Du ble skapt med egoistisk motivasjon.
Lojalitet mot familien, ikke nasjonen.
Den som ble sendt ut før deg hadde eksakt samme oppdrag.
Han kom nær, men han forsvant. Vi korrigerte.
Vi visste at du ville overta der han sluttet.
- Vet du hvor han er? - Vi kommer til å finne ham.
Det gjør vi alltid.
Hva skjer med meg?
Vi tar deg med inn, sletter minnene dine, og så blir du...
Du blir fri.
Virkelig fri.
Du virker skuffet.
John, jeg kjenner deg som en far kjenner sitt barn.
- Kanskje ikke så bra som du tror. - Hadde du ikke stoppet dem,-
- ville de reprodusert seg. Og når den døra er åpen...
Så mye betyr du for meg. For alle.
Du skapte meg for å finne de som drepte familien min.
- Og drepe dem. - Det stemmer.
- Du drepte familien min. - Det er det som gjør deg spesiell.
- Du føler så intenst. - Du drepte familien min.
Tvert imot. Jeg skapte dem. For deg.
Jeg skapte dem for å fylle tomheten.
Og så drepte du dem.
Jeg drepte dem ikke.
Det gjorde Luc Deveraux.
Kanskje.
Men du fikk ham til å gjøre det.
Retail subrip by jeem.